Jaunieši arvien biežāk izmanto iespēju iegūt izglītību ārzemēs. Portāls www.jelgavasvestnesis.lv jauniešiem no Jelgavas, kuri mācās ārzemēs, lūdza salīdzināt izglītības sistēmu un iespējas Latvijā un ārvalstīs. Jaunieši norāda: galvenais pluss, mācoties ārzemēs, ir praksē balstītas zināšanas.
Valstī nav statistikas par to, cik Latvijas iedzīvotāju savu izglītību izvēlas turpināt ārzemēs. Izglītības un zinātnes ministrijas Komunikācijas un dokumentu pārvaldības nodaļas vadītāja vietniece Edīte Olupe norāda: tā kā dzīvojam brīvā valstī ar brīvām tiesībām pārvietoties, ikvienam ir arī brīva izvēles iespēja, kur izglītoties, tāpēc jebkurš ārzemēs studējošo skaita noteikšanai nosauktais cipars būtu spekulatīvs. Taču par to, ka gadu no gada studējošo skaits ārzemēs pieaug, ministrija ir pārliecināta – tie esot tūkstoši Latvijas iedzīvotāju, kas šobrīd ir izvēlējušies mācības turpināt ārpus mūsu valsts. «Vācija, Lielbritānija, Itālija, Spānija, Dānija, Amerika – šo valstu sarakstu varētu papildināt un papildināt, jo katrs izvēlas sev piemērotāko augstskolu,» uzsver E.Olupe.
Izņēmums nav arī jelgavnieki – katru gadu pēc skolas absolvēšanas mūsu pilsētā ir jaunieši, kuri izvēlas kādu no augstskolām ārzemēs. Portāls www.jelgavasvestnesis.lv sarunā ar dažiem no šiem jauniešiem skaidro, kādas ir izglītības ieguves atšķirības Latvijā un viņu izvēlētajā valstī, ar kādām grūtībām nākas saskarties un ko jaunieši plāno darīt pēc izglītības iegūšanas ārzemēs.
Teorijas un prakses līdzsvars Nīderlandē
«Pirms Francijas biju pārliecināta, ka viennozīmīgi esmu patriote un visu savu dzīvi pavadīšu savā valstī – Latvijā. Pēc Francijas šķita, ka visa pasaule ir pie kājām. Šodien esmu Nīderlandē, pēc gada, pilnīgi iespējams, būšu atkal kaut kur citur,» tā 21 gadu vecā jelgavniece Annija Ikše, kura šobrīd Nīderlandē studē sabiedriskās attiecības.
Vidējo izglītību Annija ieguvusi Jelgavas Spīdolas ģimnāzijā un vēlāk iestājusies Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā (RISEBA). Pieteikties studiju apmaiņai meiteni pamudinājuši kursa biedri, kas sākuši interesēties par iespējām studēt ārzemēs. Meitene apmaiņai pieteikusies ar dienas nokavēšanos, īpaši nepievēršot uzmanību izvēlētajām augstskolām – tobrīd Annijas prioritāte bijusi Francija. «Ar atzīmēm viss bija kārtībā, arī nekādu parādu nebija, un, par pārsteigumu pašai sev, apmaiņas programmā devos vienīgā no kursa. Biju jau pavisam aizmirsusi par to, ka pieteicos, taču piedāvājums braukt prom tobrīd bija tieši laikā, biju sajūsmā un gatava jebkam,» atminas Annija. Tā jelgavniece pusgadu aizvadīja Francijā un, atgriežoties mājās, jutās ļoti iedvesmota un motivēta – šis bija impulss studentes nākamajai apmaiņai, kuras iespējas Annija apsvēra diezgan ilgi. «Sākumā nevarēju izvēlēties starp Itāliju un Nīderlandi, tomēr dzirdēju, ka Nīderlandē varētu būt striktāka izglītības sistēma un augstākas prasības. Biju gatava izaicinājumiem, divu domu vairs nebija – mērķis bija Nīderlande,» skaidro jelgavniece.
Šobrīd Annija ir 3. kursa studente, un, raksturojot mācību sistēmas atšķirības Latvijā un Nīderlandē, jelgavniece norāda, ka, viņasprāt, lielākā atšķirība ir teorijas un prakses līdzsvars – Nīderlandē praktizētā pieeja studiju procesam ļauj studentiem iegūt uz praktiskām iemaņām balstītu izglītību, mazāk strādājot pie teoriju analīzes. Annija stāsta, ka, apgūstot pasākumu organizēšanas metodiku, viņas grupai bija jānoorganizē pasākums «no nulles» – bez idejas un budžeta. Atšķirīga ir arī kredītpunktu sistēma, un mācību procesā bieži tiek realizēti grupu projekti, kas palīdz socializēties, iepazīt citas kultūras un māca strādāt komandā, respektējot arī citu viedokli. Jelgavniece augstu vērtē arī to, ka apmeklējums Nīderlandes augstskolās ir obligāts. «Varējām kavēt tikai divas lekcijas perioda laikā, citādi solīja atskaitīt no kursa – tas motivē,» skaidro Annija. Jelgavniece priecājas par to, ka lekcijas notiek nelielās grupās un pasniedzēji var veltīt vairāk laika katram studentam – uz lekcijām vienmēr jādodas sagatavotiem un pastāvīgi jāiesaistās diskusijās. Par vienīgo mīnusu studiju procesā meitene atzīst nepietiekamo komunikāciju ar pašiem nīderlandiešiem – vairāk laika sanāk pavadīt ar citiem ārzemju studentiem.
Mainījusies ir arī Annijas ikdienas dzīve. «Tā kā šeit esmu sadraudzējusies ar spāņu meitenēm, vakariņas esmu radusi ēst ļoti vēlu. Ritenis ir kļuvis par neatņemamu ikdienas sastāvdaļu – katru dienu, mērojot ceļu uz universitāti un atpakaļ, nobraucu desmit kilometrus,» savus paradumus raksturo jelgavniece. Par savu lielāko ieguvumu Annija uzskata iespēju pilnveidot svešvalodu zināšanas un iepazīt jaunas kultūras. «Draugi man tagad ir gandrīz katrā Eiropas valstī. Kas var būt vērtīgāks par to?» atzīst Annija.
Mērķtiecība vairo iespējas
«Šis gads ir neaprakstāmi paplašinājis manu redzesloku un iespējas. Esmu ne vien pilnveidojusi vācu valodas zināšanas, iepazinusi jaunus cilvēkus, izzinājusi vācu kultūru un tradīcijas, bet arī nostabilizējusi savu iekšējo es,» atzīst 18 gadus vecā vidusskolniece Gerda Poota, kura pēdējo mācību gadu pavadījusi skolēnu apmaiņas programmā YFU (Youth For Understanding) Vācijā.
Pirmo reizi apmaiņas programmā Gerda devusies desmit gadu vecumā. Pavadot nedēļu Velsā, jelgavniece sapratusi, ka šāda veida projekti ir vērtīga pieredze, un kopš tā laika nav laidusi garām nevienu iespēju iesaistīties kādā ārvalstu braucienā. Interese par došanos prom uz tik ilgu laiku meitenei radusies, iedvesmojoties no kāda ģimenes drauga, kurš studējis ASV, taču viens no nozīmīgākajiem Gerdas mērķiem, dodoties mācībās uz ārzemēm, bija uzlabot vācu valodas zināšanas. Skolniece sākotnēji izskatījusi divus iespējamos galamērķus – Vāciju un Šveici, taču, izpētot informāciju par piedāvātajām iespējām, priekšroka tika dota Vācijai, jo pastāvēja iespēja saņemt daļēju stipendiju – doties apmaiņas gadā par puscenu. Lēmuma pieņemšanu atviegloja arī Gerdas personīgā interese par vācu kultūru un sabiedrību kopumā.
Gerda atklāj, ka ikdienas dzīve Vācijā ir atšķirīga – diena sākas agrāk, taču ir tikpat gara, cik parasti tā bija Latvijā. Mācības Vācijas skolās sākas jau pusastoņos no rīta, tādēļ Gerdai nācies pierast pie jaunā dzīves ritma, ik rītu ceļoties pirms sešiem. Skolniece uzskata, ka Vācijas jaunieši izglītību uztver daudz nopietnāk nekā skolēni Latvijā. «Manuprāt, skolēni šeit neuzdrīkstas tik daudz kā pie mums. Vēl nekad šeit neesmu piedzīvojusi reizi, kad kāds bastotu stundas, kas diemžēl Latvijā ir jau diezgan ierasta lieta,» atzīst Gerda. Par katru kavējumu skolēnam esot jāatskaitās klases audzinātājam un skolas vadībai. Vērtīgi ir arī tas, ka daudzās Vācijas skolās mobilie telefoni ir aizliegti. Tos ir aizliegts izmantot mācību stundu laikā, kā arī starpbrīdī – ierīcēm visas dienas garumā ir jābūt izslēgtām un jāatrodas skolēna skapītī. Gerda uzskata, ka šādā veidā tiek panākta lielāka koncentrēšanās mācību procesam, kā arī tiek vairota skolēnu savstarpējā komunikācija.
Gerda stāsta, ka Vācijā vecāki daudz intensīvāk tiek iesaistīti bērna mācību procesā – līdz 18 gadu vecumam visiem skolēna kontroldarbiem ir jābūt vecāku apskatītiem un parakstītiem. Vērtēšanas sistēma nosaka, ka 11. un 12. klasē skolēni tiek vērtēti ar atzīmju punktiem no 0 līdz 15 – kontroldarbs ir sekmīgi nokārtots un skolēns iegūst 5 atzīmju punktus, ja pareizi izpildījis 50 procentus no darba. «Tāda iespēja kā pārrakstīt darbu vai rakstīt to vēlreiz šeit nepastāv, tādēļ ikviena atzīme Vācijas skolēniem ir nozīmīga,» papildina Gerda.
Runājot par Vācijas skolu infrastruktūru, jelgavniece saka, ka tā gan nav tik attīstīta kā Latvijā. «Interaktīvās tāfeles un portatīvie datori? Vācijā ko tādu esmu novērojusi labākajā gadījumā tikai informātikas kabinetos, taču manas pašreizējās skolas informātikas kabineti ir aprīkoti ar ļoti novecojušiem datoriem un Windows sistēmu, ar kuru es pat vairs nemāku strādāt. Latvijā biju pieradusi strādāt ar jaunākajām versijām,» tā Gerda. Mācību process Latvijā vairs nav iedomājams bez PowerPoint prezentācijām, taču Vācijā joprojām tiek izmantotas klasiskās metodes – krīta tāfeles un tā sauktie beamer projektori. Gerda uzskata, ka šeit skolēniem vairāk jākoncentrējas, pierakstot mācību vielu un sekojot mācību stundu procesam.
Jāpiebilst, ka Gerda nupat atgriezusies mājās un savu pēdējo vidusskolas gadu aizvadīs savā skolā – Jelgavas Spīdolas ģimnāzijā. Meitene atklāj, ka apsver iespēju pēc vidusskolas doties studēt uz Vāciju, jo ir ieguvusi nozīmīgu pieredzi. Gerdu motivē arī tas, ka studentiem Vācijā nav jāmaksā par studijām un pastāv daudz lielisku iespēju iegūt dzīvesvietu vai stipendiju, lai studiju gados justos stabili.
Sevis meklējumi Austrālijā
Mūsdienu pasaulē robežas ir nosacīts jēdziens un dažkārt sevis meklējumi var aizvest mūs tālu prom no dzimtās vietas, ierastās vides un tuviniekiem. «Nozīmīgs iemesls, kādēļ nespēju iedomāties savu nākotni Latvijā, bija pārliecība, ka šeit neesmu atradis sevi,» atklāj 22 gadus vecais jelgavnieks Matīss Aizkalns, kurš devies studēt aviāciju uz Austrāliju.
Matīss vienmēr ir vēlējies studēt aviāciju un jau vidusskolas gados apzinājies angļu valodas nozīmi, iegūstot vidējo izglītību Latvijas Starptautiskajā skolā. Jautāts par galamērķa izvēli, students atzīst, ka Austrālija viņam šķitusi skaista valsts un tīkams galamērķis. «Tas bija kaut kas pilnīgi jauns un neredzēts – iespēja pilnveidot angļu valodas zināšanas un gūt neaizmirstamu pieredzi,» tā Matīss.
Šobrīd Matīss ir Svinburnas Tehnoloģiju universitātes 3. kursa students, taču studiju ietvaros apmeklē lekcijas arī Oksfordas Aviācijas akadēmijā, kur apgūst aviācijas teoriju un lidošanu. Papildus tam jelgavnieks studē arī uzņēmējdarbību. Jaunietis stāsta, ka studijas prasa daudz laika un ieguldīšanās, taču Latvijā iegūtās zināšanas Matīsam palīdz studiju procesā, un dažkārt apgūstamā viela pat šķiet pašsaprotama. Nozīmīgu daļu Matīsa studiju ikdienas veido prakse – mazo lidmašīnu un aviolidojuma simulatoru vadība gan instruktora pavadībā, gan arī patstāvīgi. Matīss ar prieku stāsta, ka «vizinājis» arī draugus. Studiju programmas teorētiskā daļa ietver sevī aviācijas menedžmentu – lidostu darba un cilvēkresursu plānošanu –, kā arī vispārējo aviācijas nozares specifikas raksturojumu. Uzņēmējdarbības studiju ietvaros Matīss apgūst starptautisko uzņēmējdarbību, tādēļ, pabeidzot studijas, jelgavnieks iegūs divus bakalaura grādus – aviācijā un uzņēmējdarbībā.
Jelgavnieks atklāj, ka, uzsākot studijas, vēlējies kļūt par pilotu, taču šobrīd, kad iepazīta šīs nozares teorētiskā un praktiskā puse, Matīss priekšroku dod aviācijas menedžmentam. Studiju kopējais ilgums ir četri gadi – astoņi semestri, no kuriem katrs ilgst 12 nedēļas, pēc kurām seko sesija. Studentam grūti objektīvi novērtēt Austrālijas mācību sistēmas specifiku, jo šī ir viņa pirmā studiju pieredze, taču Matīss stāsta, ka pasniedzēji augstskolā ir ļoti pretimnākoši un vēlas, lai studenti gūtu pēc iespējas labākus vērtējumus. Mācību iestāde bieži organizē ekskursijas uz lidostām, kā arī palīdz studentiem dibināt vērtīgus kontaktus.
Runājot par studiju procesa organizāciju, Matīss priecājas, ka tiek praktizēta tā sauktā hands-on metode, kas priekšroku dod studentu reālai iesaistīšanai praktiskā darbībā. «Jau trīs nedēļas pēc kursu uzsākšanas man tika sniegta iespēja vadīt lidmašīnu un aviolidojuma simulatoru,» stāsta students.
Vairāk nekā divu prombūtnes gadu laikā Matīss ir apzinājies pasaules sniegto iespēju neizmērojamību, un šajā dzīves posmā par savu pilsētu uzskata Melburnu. Matīss atklāj, ka, atrodoties Austrālijā, viņam visvairāk pietrūkst ģimenes, īpaši jaunākā brāļa Miķeļa. «Lai arī es zinu, ka varu paļauties uz tuviniekiem, arī esot tālu projām, šeit nav tādas drošības sajūtas kā mājās,» savās pārdomās dalās jelgavnieks. Matīss augstu vērtē gūto pieredzi un atklāj, ka nākotnē viennozīmīgi vēlas strādāt aviācijas nozarē.
Foto: no JV arhīva un jauniešu personīgā arhīva, kā arī no goodschools.com.au