Karatē treneris Andris Vasiļjevs Malaizijas galvaspilsētā Kualalumpurā dzīvo jau mazliet vairāk nekā gadu – viņu turp aizveda darbs: Andri uzaicināja trenēt valsts karatē izlasi. «Mani visvairāk šeit saista tropu klimats un unikālā daba un tajā pašā laikā arī iespēja baudīt dzīvi pasaules līmeņa metropolē, kam visam klāt ir stabilitātes sajūta, drošība par rītdienu un profesionālās iespējas,» saka Andris.
Lai nokļūtu Malaizijā, jārēķinās ar 12 – 14 stundu ilgu lidojumu (ar pārsēšanos kaut kur Eiropā) un apmēram 1000 eiro biļetei vienai personai turp un atpakaļ. «Sākumā bija kultūršoks, jo dzīve Āzijā pati par sevi ir citādāka, ja salīdzinām to ar Eiropā pierasto. Turklāt Malaizija ir trīskopienu valsts, kur plecu pie pleca dzīvo malajieši, ķīnieši un indieši, un katrai kopienai ir savas tradīcijas, kultūra, reliģija, kas tiek respektēts,» stāsta A.Vasiļjevs. Viņš spriež, ka Malaizija pievilina cilvēkus ar savu liberālismu, kas tur valda – šo valsti ir iecienījuši gan tūristi no visas pasaules, gan citu islāma valstu iedzīvotāji, kuri savās dzimtenēs ir spiesti pakļauties ļoti stingriem ierobežojumiem un nereti pat emigrē uz Malaiziju. A.Vasiļjeva līgums ir līdz 2014. gada beigām, un viņš norāda, ka pagaidām vēl pāragri spriest, ko darīs tālāk un vai Malaizija tiešām kļūs par viņa mājām.
Karatē – cīņas sports numur viens
A.Vasiļjevs lēš, ka Malaizijā ar karatē aktīvi nodarbojas ap 20 tūkstošiem cilvēku, bet «svētdienas» karatistu ir trīsreiz vairāk. «Biju ļoti pozitīvi pārsteigts, kad uzzināju, ka mans sporta veids – karatē – ir vadošais cīņas sporta veids šajā valstī,» neslēpj Andris, piebilstot, ka sporta sistēma tur ir ļoti sakārtota un sportisti saņem valsts atbalstu. «Es un mana komanda – Malaizijas karatē izlase – esam Malaizijas Nacionālās sporta padomes paspārnē, kas nodrošina mums pilnu atbalstu visā, kas nepieciešams. Strādājam Nacionālajā olimpiskajā bāzē, kur ikdienā trenējas visi vadošie valsts olimpieši. Nacionālais sporta institūts mūs nodrošina ar zinātnisko atbalsta grupu. Tās sastāvā ir eksperti, ārsti, zinātnieki, pētnieki, kuru pakalpojumi sportistiem pieejami visu gadu,» sistēmu ieskicē A.Vasiļjevs.
Sporta padome nodrošina treneri arī ar dzīvošanu. Viņš ar ģimeni apmeties divu kilometru attāluma no sporta bāzes – villas tipa četristabu dzīvoklī ar apsargājamu teritoriju, baseinu, skvoša, badmintona, tenisa un kriketa kortiem, saunu, veikalu, kafejnīcu, ar bērnu spēļu laukumiem un pastaigu dārzu.
Vidējā temperatūra – plus 32 grādi
Latvijā gaiss virs 30 grādiem sasilst labi ja dažas nedēļas gadā, bet tur tā ir ikdienišķa lieta. «Malaizija ir tropu valsts, kur 12 mēnešus gadā ir vasara ar vidējo dienas gaisa temperatūru no 32 līdz 34 grādiem. Protams, arī gaisa mitrums cauru gadu ir iespaidīgs – vidēji no 70 līdz 100 procentiem atkarībā no nokrišņu daudzuma,» stāsta treneris, norādot, ka turienes klimats licis aizmirst, kas ir slimot. «Pirmos mēnešus vajadzēja pielāgoties klimatam un pamainīt dienas kārtību, lai aktīvā kustība notiek piemērotākā gaisa temperatūrā. Saule spīd gandrīz katru rītu līdz vēlai pēcpusdienai, tad savelkas nokrišņu mākoņi un uz kādām 40 minūtēm nolīst lietus, bet pēc tam atkal ir saule,» tā viņš, piebilstot, ka pēc dzīves Latvijā viņam saules joprojām neesot par daudz.
Gada ciklā ir arī lietus sezonas mēneši, taču vietējie sakot, ka tie vairs nav tik izteikti kā agrāk – tas ir globālās sasilšanas rezultāts. «Šajā lietus sezonā no novembra līdz februārim vidēji dienā 60 – 90 minūtes gāza pamatīgs lietus, bet pēc tam atkal bija saulains laiks,» atceras Andris, piebilstot, ka tropu lietus ir silts, līdz ar to samirkt nav nepatīkami.
Aktīvs dzīvesveids, regulāra svaigo vitamīnu un saules deva ir pozitīvi ietekmējusi arī viņu veselību, piemēram, Andra dēls vairs nezina, kas ir iesnas, bronhīts, visādi vīrusi, ar ko Latvijā nācās regulāri saskarties.
Vietējos baida ziema
Cilvēkus jau vienmēr pievelk nezināmais – vietējie iedzīvotāji sākumā Andri apsēduši ar jautājumiem, kā ir dzīvot četru gadalaiku sezonā. «Sākumā bieži stāstīju, kādas Latvijā mēdz būt gan ziemas ar milzīgām sniega kupenām un iespaidīgiem mīnus grādiem, gan pārējie gadalaiki ar sev raksturīgajām pārmaiņām. Daudzi teica, ka labprāt gribētu dzīvot Latvijas klimatā, taču domas mainījās, kad martā ar komandu devāmies uz Eiropu, kur vēl joprojām bija ziema. «Izbaudot» aukstu vēju ar lietu un sniegu, četri gadalaiki vairs reti kuram šķita pievilcīgi,» smej karatē treneris, piebilstot, ka, tiesa gan, sniegs joprojām malajiešiem šķiet īsts brīnums. «Mums laimējās būt Slovēnijā tieši tad, kad sniga milzīgas sniega pārslas. Komanda bija sajūsmā par iespēju pirmo reizi mūžā pieskarties sniegam, to pagaršot un pikoties.»
Gandrīz Bābele
To, ka Malaizijā saplūst dažādu tautu cilvēki, var novērot arī ikdienā – Andra dēls Dans Alberts mācās kopā ar bērniem vismaz no desmit valstīm. «Dans Alberts mācās starptautiskā privātskolā «Fairview International school», kurā pamatā mācās vēstniecībās, ministrijās un citās valsts, privātajās iestādēs vai uzņēmumos strādājošo ārzemnieku un vietējo bērni, piemēram, no Austrālijas, Ķīnas, Korejas, Vācijas, Krievijas, Indijas, Irānas, Kazahstānas, Taizemes, Singapūras un, protams, arī Malaizijas. Un tagad klāt nācis arī viens mūsējais – latvietis,» stāsta A.Vasiļjevs. Dana klasē (pagājušajā nedēļā viņš pabeidza mācības 4. klasē) mācās 18 bērni.
Mācības sākas darba dienās pulksten 7.30 un ilgst līdz 13.30. Trešdienās ir garā diena, kad ir obligātais skolas pulciņš – tas var būt kāds no sporta veidiem vai dziedāšana, dejošana, vizuālā māksla, teātris. Mācības Andra dēlam notiek angļu valodā, zēns papildus skolā apgūst arī ķīniešu un malajiešu valodu.
Arī Andris ikdienā sarunvalodā izmanto angļu valodu un atzīst, ka problēmu sazināties gan veikalos, gan ēstuvēs un citās publiskās vietās neesot.
Pietrūkst biezpiena
Tā kā Malaizija ir trīskopienu valsts, tajā sastopams ļoti bagātīgs un piesātināts dažādu kultūru kulinārijas spektrs. «Katrai kopienai ir sava specifiska galda kultūra ar saviem nacionālajiem ēdieniem un ēšanas tradīcijām. Klāt pie visa arī rietumu un japāņu virtuves šeit ir populāras,» stāsta Andris. Viņš ir novērojis, ka Malaizijas iedzīvotāji ir lieli ēdāji. «Pat satiekoties pēc «Labrīt!» vai «Labdien!» mums ierasto «Kā iet?» vai «Kas jauns?» vietā viņi vaicā «Vai esi paēdis?». Apalīšu šeit ir salīdzinoši daudz,» tā viņš.
«Indiešu un malajiešu galda kultūras ir nedaudz līdzīgas. Tradicionāli ēšanai viņi izmanto labo roku vārda tiešā nozīmē, bez dakšiņas vai karotes. Kreisā roka tiek izmantota tualetes higiēnas vajadzībām. Tas gan neattiecas uz augstākas klases restorāniem, kur tiek lietota dakšiņa un karote naža vietā. Sākumā to visu redzēt bija diezgan jocīgi, bet tad, kad pirmo reizi paši paēdām indiešu tradicionālos ēdienus, kas tiek pasniegti uz banānkoka lapas, viss kļuva daudz saprotamāks un pieņemams,» stāsta Andris. No vietējām virtuvēm viņa ģimenei vistuvākā ir ķīniešu, jo tā, viņuprāt, ir veselīgāka par pārējām. «Esam iecienījusi dažādas nūdeles ar jūras veltēm, rīsus ar vistu, pīli, dārzeņiem, zupas. Kopumā tradicionālais ēdiens ir daudz asāks par rietumu virtuvei raksturīgo, jo garšvielās tiek daudz vairāk izmantots čilli un citi asumi,» vērtē treneris.
Mājās gan tiek gatavots arī šis tas no latviešiem ierastās virtuves, bet ģimenes mīļākais deserts ir siera kūka. Vasiļjevu mājas ēdienkarte pamatā tiek veidota no dārzeņiem, dažādiem zaļumiem, augļiem, jūras veltēm, arī jēra un vistas gaļas. No Latvijā mazāk sastopamiem augļiem viņi iecienījuši mangostānus, rambutānus, papaiju, ličī, drakona un longana augļus. «Pat šeit augošie mango un ananāsi ir ļoti atšķirīgi no Eiropas tirgū nopērkamajiem,» piebilst A.Vasiļjevs. Visvairāk viņiem uzturā pietrūkst Latvijā ražoto saldumu, sieru un biezpiena, kas Malaizijā vispār nav nopērkams.
Nav pieradis, ka viņam klanās
Jelgavnieks spriež, ka Malaizijā dzīvo ļoti viesmīlīgi, labsirdīgi un ģimeniski cilvēki, kuri, kā jau Āzijā pieņemts, pret visu izturas ar cieņu. Viņi ir ļoti reliģiozi, bet katrs var brīvi izvēlēties savu reliģiju. «Manuprāt, reliģijas faktors pozitīvi ietekmē cilvēku attieksmi pret visu apkārtējo, tajā skaitā arī citam pret citu. Malaizijā visbiežāk viens otru uzrunā par brāli vai māsu,» viņš stāsta.
Tradīcijas un hierarhija šajā valstī tiek stingri ievērotas. «Sākumā man bija jāpierod pie tā, ka cilvēki apkārt bieži paklanās. Dažkārt gadās arī tā, ka esmu ar ģimeni Kualalumpuras centrā, kādā no lielveikaliem, un pēkšņi kāds garāmgājējs apstājas un sasveicinoties paklanās. Joprojām katru reizi samulstu,» ieskicē Andris. Karatē komandā ierasta sasveicināšanās ir, kad sportists pēc rokas spiediena pieliek savu pieri pie trenera rokas. «Īpaši nozīmīgos brīžos, kā tas bija pirms izšķirošajām cīņām Dienvidaustrumāzijas čempionātā, sportisti pēc pieres pielikšanas pie trenera rokas pieskaras ar pirkstiem pie trenera pēdas virspuses, tādējādi izrādot savu cieņu, kas vairāk ir raksturīgs tieši indiešu kultūrā. Tagad zinu, ka šādos brīžos man ir jāpieskaras viņu galvai, dodot savu svētību veiksmei,» treneris iepazīstina ar Malaizijas tradīcijām.
Lai gan valsts ir liberāla, ikdienā Andrim nākas krietni piedomāt pie savas uzvedības un izturēšanās, īpaši tāpēc, ka ieņem publisku – valsts karatē izlases trenera – amatu. «Acis un ausis šeit ir visur, tāpēc biežāk smaidu un audzinu sevī vairāk pieklājības,» viņš neslēpj.
Foto: no personīgā arhīva
Malaizija Atrašanās vieta: DA Āzija Galvaspilsēta: Kualalumpura Teritorija: 329 758 km² Iedzīvotāji: 28,3 milj. Valūta: ringits (= 1 USD) Avots: www.tourism.gov.my