Daudziem šis lāpu gājiens bijis pirmais, bet viņi visi cer, ka ne pēdējais. «Paši jau laikam nebūtu sasparojušies, bet bērnudārzā vairāku bērnu vecāki ierosināja iet kopā, tāpēc arī piekritām. Patiesībā neko tādu, tik iespaidīgu nebiju gaidījusi – tik daudz cilvēku savākušies, degošās lāpas. Lai gan jau agrāk biju aizdomājusies par Lāčplēša dienu, īsti nezināju, kā lai šo dienu svin, bet tagad mums būs jauna ģimenes tradīcija,» saka divgadīgā Rodrigo mamma Aiga.
Ilze Knusle-Jankevica
Pirmo reizi lāpu gājienā piedalījās arī Ņikita un Paula. Lai gan puisis stāsta, ka tas esot piespiedu brīvprātīgi, meitene viņu pārtrauc, sakot: «Nē, tā nebija! Mēs paši varējām izvēlēties!» Izrādās, Ņikita citus gadus ir piedalījies gājienā, bet tad drīzāk bijis vērotājs no malas, bet šoreiz arī pats nesis lāpu. «Piedalīties gājienā pašam ir pavisam kas cits nekā skatīties no malas,» tagad pārliecināts jaunietis. Viņš teic, ka iešana gājienā ļauj justies tuvāk tā laika notikumiem un labāk izprast noskaņojumu.
Ērika Rozenberga lāpu gājienā piedalās trešo vai ceturto gadu, bet šodien viņai pirmo reizi pievienojās meita, 7. klases skolniece Maija. «Vēstures notikumus pārrunājam kā mājās, tā skolā, bet, piedaloties gājienā, jūtos līdzvērtīga ar pārējiem pilsētas iedzīvotājiem, kuri atzīmē šo dienu un izrāda cieņu karavīriem,» tā Maija.
Gājiena galamērķī – pie pieminekļa Jelgavas atbrīvotājiem – skanēja dziesmas un uzrunas teica vairākas amatpersonas. Zemessardzes 52. kājnieku bataljona komandieris, majors Andris Kniploks norādīja, ka šodien aprit 91 gads, kopš tika padzīts Bermonts un atbrīvota Rīga un Latvija. «Toreiz katrs karavīrs domāja «Es nedrīkstu palikt malā», tāpēc atcerēsimies pagātni, jo tikai tad mēs varēsim veidot nākotni,» klātesošos uzrunāja Zemessardzes komandieris.
Jelgavas domes priekšsēdētājs Andris Rāviņš uzsvēra, ka patiesībā jau nekas nav mainījies un arī šodien mums jādomā par savu drošību un aizsardzību, par savas valsts neatkarību un brīvību. «Pirms 91 gada mēs pierādījām, ka spējam pastāvēt par sevi un uzvarēt pretiniekus. Pirms divdesmit gadiem mēs arī pierādījām, ka bez ieročiem varam atgūt Latvijas neatkarību. Arī šodien mūsu karavīri stāv sardzē par Latvijas neatkarību, tāpēc Lāčplēša diena ir diena, kad katrs savā sirdī un prātā atdod godu karavīriem,» tā A.Rāviņš. Savukārt Jelgavas novada domes priekšsēdētājs Ziedonis Caune norādīja, ka armija ir katras valsts vēstures lieciniece un nākotnes cerība.
Pie pieminekļa portāls www.jelgavasvestnesis.lv novēroja, ka diezgan liela daļa gājiena dalībnieku ir bērni un jaunieši, turklāt daži šajā dienā ne vien iet lāpu gājienā, bet noliek ziedus pie pieminekļa Jelgavas atbrīvotājiem. Ar ziediem rokās stāvēja arī Artūrs. «Lāpu gājienā nekad neesmu gājis, bet ziedus pie pieminekļa gan nolieku. Lāčplēša diena ir tā diena, kad nevar nenolikt ziedus,» tā Artūrs.
Tomēr ir arī daudz to, kuri gājienā nepiedalās un labākajā gadījumā vēro to no malas. Diāna gājienu vēro jau vairākus gadus, jo tajā piedalās viņas vīrs. Vienu gadu sieviete esot viņam arī pievienojusies, un tagad secina, ka tas ir gandrīz tikpat interesanti, kā vērot to no malas. Viņa bilst, ka gājienā nepiedalās tāpēc, ka nedzīvo Jelgavā, un tā tik vien var pagūt atbraukt, lai pavērotu skaisto procesiju.
Arī Vladimirs nav jelgavnieks – viņš dzīvo Jelgavas novadā –, bet pilsētā strādā un tieši šovakar steidzās uz vācu valodas kursiem. «Pirmo reizi redzu šādu gājienu, bet tas ir ļoti skaists. Es pat to nofotografēju ar mobilo telefonu,» teic Vladimirs, piebilstot, ka pēc tautības ir vācietis, bet zina, ka latvieši svin dažādus svētkus, gan valstiskas nozīmes, gan balstītus senču tradīcijās.
Gājienā nekad nav piedalījusies arī Dace, kura šodien ar savu un radu bērniem gājienu vēroja no malas. Viņa atzīst, ka izskatās gājiens ļoti skaisti, tikai ļoti ātri paskrējis garām. Sieviete atzīst, ka ģimenē vairāk atzīmē 18. novembri – iededz Hercoga Jēkaba laukumā svecītes, vēro salūtu.
Jāpiebilst, ka īpašo noskaņojumu, kas valda uguns uzvaras gājienā pār tumsu, izjuta ne tikai tie, kuri paši piedalījās gājienā un nesa lāpas vai svecītes, bet arī tie, kuri kopā ar pārējiem gāja vien kādu sprīdi vai vēroja to no malas.
Foto: Ivars Veiliņš